DUPĂ UN ROMAN DE RICHARD K MORGAN
Pericolul de a trăi de prea multe ori:
uiţi să te temi de moarte.
O desconsiderăm pe Doamna cu Coasa ca pe o metaforă învechită.
Dar e bine să te temi de moarte.
Nu te mai plânge.
Ţi-am spus să arunci colierul ăla.
Nu. E al mamei.
Semeni cu ea.
O scorpie nerecunoscătoare şi neascultătoare.
Tak?
Le voi spune că n-a fost vina ta.
Voi spune adevărul. Trebuie să asculte.
Ai încredere în mine, Rei?
Deplină.
De ce ţi-ai ucis tatăl?
Eşti doar un copil, dar i-ai spulberat cipul.
A meritat-o.
- Fiindcă o bătea pe sora ta? - Nu s-ar fi oprit.
Mi-a ucis mama.
- Poliţia zice c-a fugit. - Sunt proşti.
Le-am spus ce s-a întâmplat.
A aruncat-o într-un bazin cu acid. N-au găsit cadavrul.
N-a rămas nimic din ea.
Deci, nu m-au crezut.
Eu te cred.
Lumile Colonizate sunt pline de răufăcători.
Ucigaşi, violatori, traficanţi de sclavi, bande.
Lasă în urmă victime. Oameni nevinovaţi.
Noi călătorim printre planete, apărăm oamenii.
Nu mai ai ce să-mi iei.
Mi-au luat corpul, probabil că l-au vândut.
Ce vrei?
Să te recrutez în Corpul Tactic de Asalt al Coloniilor.
Eşti din CTAC?
Privindu-te, văd potenţial.
Pot face ceva din tine.
Şi sora mea?
Am făcut ce-am făcut pentru Rei.
Vreau să fie în siguranţă.
Niciodată n-ai avut încredere în nimeni, nu-i aşa?
Fiule, noi suntem Protectoratul.
Protejăm.
Voi avea grijă să fie dată unei familii bune,
să aibă o viaţă bună, alături de oameni care o iubesc şi se poartă frumos.
Îţi promit.
Ce urmează? Îmi voi primi corpul înapoi?
Îl voi rechiziţiona pentru Corp. Îl poţi folosi dacă te-ntorci.
- Unde plec? - Vom părăsi această planetă.
Te vei antrena în lumi diferite, în recipiente diferite.
Mâine pe vremea asta vei avea corp de bărbat.
Şi nimeni nu vă va mai răni pe tine şi pe ai tăi.
Părăsesc planeta?
Şi Rei?
Te rupi de viaţa asta.
Oricine ştie ce eşti va fi în pericol.
Trebuie să-i spun.
Dacă o vrei în siguranţă, nu trebuie s-o mai vezi niciodată.
Ai încredere în mine.
Tak?
Rei?
Bine ai revenit!
O să mori.
Ai hemoragie internă, multe răni
şi ai căpătat o septicemie în abatorul ăla.
Am încercat, dar nu-ţi pot salva recipientul.
Ştiu, nu merita osteneala.
Am vrut să grăbesc reuniunea de familie.
Va trebui să aştepte până te vom putea reîntrupa.
Stai... Ortega?
E bine. Am lovit-o. Îmi pare rău. Eram grăbită.
Relaxează-te.
Te vei trezi în alt corp, mai rezistent şi mai puţin gaijin, cu păr mai frumos.
Trebuie să salvezi recipientul ăsta.
Nu fi copil.
- Schimbai recipientele ca pe şosete. - Nu!
Tak, eşti bătut măr, infectat, iar reaperul blochează epurarea sângelui.
Probabil că acum delirezi.
Dacă nu te omor eu, mori din cauze febrei şi fiindcă-ţi cedează organele.
Promite-mi!
Doamne, de ce?
Bine, Tak.
Dacă asta vrei...
Îţi datorez măcar atât.
Nu eşti...
Nu eşti aici.
- Ai murit. - Ba nu.
Mă ştii mai bine de-atât, frate.
- Mereu ne întoarcem după celălalt. - Indiferent cât durează.
Două sute cincizeci de ani.
Ai luat proporţii.
Cum?
Cum ai supravieţuit la Stronghold?
Îţi spun pe scurt, apoi taci şi te odihneşti.
Naveta noastră a explodat.
M-am trezit într-un mediu virtual ieftin, închiriat,
cu un tocilar, student la Arheologie, care lucra la disertaţie.
A găsit cipul meu în epavă, împreună cu ceva material genetic.
E incredibil, era o şansă la un miliard.
M-a reîntrupat într-un recipient sintetic...
Tu erai la stocare, ceilalţi, morţi...
I-am spus că eram o victimă nevinovată ucisă de Mesagerii nemiloşi.
Cu prima ocazie, am plecat cu ADN-ul.
Am câştigat mulţi bani şi mi-am făcut câteva clone.
Am fost pe cont propriu de atunci.
Nu şi de-acum înainte.
PROTECTORAT INTERSTELAR
Recipientul ăsta e jalnic.
Nu recipientul e problema. Plăteşti preţul transferului.
Urăsc cocteilul de readaptare.
Am migrene cu zilele.
Ascultaţi! Echipa asta a fost formată din cei care erau disponibili.
Reacomodare o jumătate de zi, apoi gata de misiune la ora 3:00.
Kovacs, cum e să fii din nou în corpul cu care te-ai născut?
E mai uzat decât mă aşteptam.
Reflexele-s încă bune.
Zi-i mersi Corpului că ţi l-a ţinut în formă.
De ce dracu' e ăsta reciclat?
E lumea mea natală.
E prima dată când revin, după înrolare.
Ţinta e un kumicho al Yakuzei pe nume Gottfrid Saito.
Teroare, omoruri, prostituţie. Şi nu-şi plăteşte taxele.
Trebuie să li se dea o lecţie în public.
Saito trebuie ucis neapărat, distrugeţi-i cipul.
Pe ceilalţi îi ucideţi dacă puteţi.
Cine ucide mai mulţi are mai multe libere şi mai mulţi bani.
Până şi voi vă daţi seama cum merge.
Mâinile sus!
Kovacs, caută-l pe Saito.
Lasă arma jos
înainte să-ţi găuresc cipul, gaijin nenorocit.
Cheamă-ţi amicii prin staţie.
Spune-le că l-ai ucis pe Saito, să vină aici cu armele jos.
De unde ai colierul ăla?
A fost al mamei mele.
Tak?
Ucide-l, târfă netrebnică!
Ucide-l acum!
Unde dracu' ai fost?
- Nu! - Kovacs, omoară-l!
Kovacs, ce faci?
Să mergem.
Pe aici.
Tak, vino!
O familie bună?
Asta mi-a promis.
Ei bine, cam aşa a fost.
M-au vândut Yakuzei ca să fiu kobun.
Un soldăţel perfect, loial oyabunului meu, Saito.
Şi de ce n-aş fi fost? Nu mai aveam pe nimeni.
A zis că vei fi în siguranţă.
Şi l-ai crezut?
Te ştiam mai deştept.
Protectoratul... Jaeger va veni după noi.
Nu se va opri până nu mă va găsi.
Yakuza şi Protectoratul ne vor capetele.
Nu ştiu ce e mai rău.
Ai vreo idee care să nu implice o moarte lentă şi oribilă?
Trebuie să părăsim planeta.
Nu ştiu cum, Jaeger va bloca porturile şi staţiile de transfer.
Rămâne moartea lentă şi oribilă.
O să mai iau câţiva cu mine.
În pădure...
Ai spus cuiva ce am găsit când eram copii?
Nimănui.
Ai încredere în mine?
Absolut deloc.
De ce?
Credeam că aici trăieşte Omul Peticit.
Vom afla dacă e aşa.
Eşti sigur că-ţi aminteşti unde e?
Poate.
"Poate"?
Cu siguranţă.
Era mult mai uşor când aveam opt ani.
Dacă mergem spre est, ajungem la peşteri.
Dar asta mâine. Se întunecă.
Uite cum copacul-cântător îşi face loc printre stânci.
Te întrebi vreodată dacă Vechea Civilizaţie l-a proiectat aşa?
Să creeze în adânc structuri cu crengile, ca un fel de schelă?
Sunt cele mai multe vorbe pe care mi le-ai spus de ore bune
şi sunt despre nişte stânci afurisite!
Nu-i nimic. A trecut. Să mergem.
Nu. Rămânem aici la noapte.
Suntem destul de adânc în pădure.
Deci, mâine coborâm în adânc. Şi apoi? Ne ascundem ca animalele?
Ai un plan mai bun?
Aş fi zis să ne găsim nişte aliaţi,
dar tocmai ne-am ucis toţi cunoscuţii, deci...
Mi-a fost foarte dor de tine.
Îmi pare rău, Rei.
De ce m-ai părăsit?
Moartea e mai mult decât distrugerea corpului.
Uneori, aşa, pur şi simplu, eul tău se stinge
şi se naşte altul.
Dar fiecare naştere e violentă
şi nu există moarte fără durere.
Pe astea le cauţi?
Termină-i, Tak. Nu-mi pasă dacă trăiesc sau mor!
Dar lui îi pasă.
Nu vrea să te piardă.
Eu votez să-l omorâm.
Nu e democraţie, de Soto.
Atunci cer respectuos să-l omorâm.
Am luat act, Mesagerule.
Eşti liber.
Unde e sora mea?
Îi dau ceva de mâncare.
E bine.
Ştiu cine eşti.
Aş fi dezamăgită dacă n-ai şti.
Faţa ta e afişată peste tot.
Recompensa e uriaşă.
Ai enervat pe cineva.
Am darul ăsta.
- Te cred. - O să fim bine.
Şi asta cred.
Eşti în echipa de Operaţiuni Speciale a CTAC. Loial Protectoratului.
Umblă vorba că ai ucis o întreagă brigadă de pretorieni.
CTAC încearcă să muşamalizeze.
E grav că unul de-ai lor a muşcat mâna ce-l hrăneşte.
Cred că am molfăit tot braţul.
M-au enervat rău.
Sora ta a făcut ravagii printre elitele Yakuzei.
Au enervat-o rău.
Voi doi cunoaşteţi în amănunt organizaţiile criminale şi guvernul.
Sunt cam acelaşi lucru.
- Nu, mersi. - Încă nu ţi-am oferit nimic.
Nu te deranja. Dă-ne drumul.
În sufletul tău, ştii că suntem de aceeaşi parte.
Duşmanul duşmanului meu...
E încă o persoană care m-ar putea înjunghia în somn.
- Eşti cinic, Takeshi Kovacs. - Sunt legat.
Aş zice că am motiv să fiu.
Alătură-te nouă.
Schimbă ceva.
Nimeni nu poate schimba nimic.
Nu mai lupt în războiul ăsta.
Războiul e ca orice altă relaţie proastă. Vrei să scapi, dar cu ce preţ?
Dacă s-ar şti că există o bază rebelă pe Lumea lui Harlan,
ar face planeta bucăţi să vă găsească.
Nu-ţi faci griji că le voi spune?
Nu.
Dacă te-aş ucide...
Protectoratul mi-ar ierta tot.
Vrei iertarea lor?
Inocenţa, omul care erai înainte de toate astea... e încă în tine.
Văd băiatul dinăuntrul bărbatului.
Spune-mi un lucru, Takeshi Kovacs. Ce ţi-a luat Protectoratul?
Totul.
Ce ai face ca să te răzbuni?
Orice.
E un început bun.
Nu mă vrei.
Nu înţelegi cum creează CTAC oameni ca mine?
Distrug orice instinct evoluat care limitează violenţa din psihicul uman.
Îl înlocuiesc cu dorinţa de a face rău.
Totuşi nu mi-ai făcut rău.
Aş putea să-ţi fac.
Nu. N-o să-mi faci rău, Kovacs.
Tu doar pretinzi că eşti unul dintre monştri.
Nenorociţii mi-au luat sabia.
- Ce i-ai zis? - Că rămân dacă rămâi şi tu.
La naiba, Tak! Ai acceptat.
- Voiai un plan mai bun. - Încă mai vreau.
Poate ajutăm la răsturnarea Protectoratului.
Sau poate că ne taie beregatele.
Oricum ar fi, de acum înainte rămânem împreună.
Familia mai presus de orice.
Mergeţi la de Soto să vă dea armele înapoi.
De mâine vă antrenaţi.
Am trăit alături de ei...
sau în preajma lor.
Ne-am antrenat cu ei.
Trupele CTAC se injectează cu droguri de readaptare
pentru a-şi controla recipientul.
Dar tehnicile lor nu acţionează asupra minţii pure.
Acolo trebuie să aveţi controlul.
Controlează-te pe tine însuţi
şi poţi controla orice recipient, oriunde în galaxie,
aproape instantaneu.
Trebuie să învăţaţi care e slăbiciunea armelor.
Uşor de zis, cu un Sunjet în mână.
Nu sunt înarmată.
Împuşcă-mă.
Ţinteşte cipul.
Ce e, Kovacs?
Ţi se pare nedrept?
Să echilibrăm balanţa.
Doborâţi-mă, amândoi.
Mai degrabă l-aş omorî pe el. E o opţiune?
- Oricând doreşti, de Soto. - Acum e bine.
- Vezi că mă mişc? - Trage.
Recipientul e o unealtă.
Nu el mă controlează. Eu îl controlez.
Asta e slăbiciunea armelor.
Sunt unelte pentru ucis şi de distrus.
Nu ele vă dau puterea.
Voi sunteţi arma.
Voi sunteţi ucigaşii şi distrugătorii.
Ideea ta a fost bună.
Data viitoare, dacă vrei să salvezi pe cineva drag,
fii mai rapidă.
O să ţin minte.
Fiecare avea două arme,
pe el însuşi şi pe celălalt.
Aţi ignorat-o pe a doua.
Căci e un ticălos din CTAC.
Într-o luptă, aţi fi fost amândoi morţi.
Forţa lupului nu stă în colţii, viteza şi iscusinţa sa. Ci în haită.
În orice lume aţi ajunge, faceţi-vă o haită.
Găsiţi căi de a inspira loialitate câtorva localnici vrednici,
chiar dacă pe mulţi dintre ei îi veţi sacrifica.
Noi suntem Mesageri.
Şi luăm ce ni se oferă.
Când Quell a simţit că suntem pregătiţi, ne-a luat în misiuni cu ei.
Astea-s protocoalele de acces la barăcile CTAC de pe Taurus 4.
Laboratoarele militare de cercetare?
Lasă o cale de acces pentru o brigadă de luptă,
în caz că localnicii pătrund înăuntru.
O măsură de securitate.
Deci, ne transferăm în Protectorat.
Sau cădem în capcană.
Vrei să zici ceva despre fratele meu, de Soto?
Nu poţi avea încredere în el. Cum să ai?
Ne-a dat informaţia cu care să putem intra.
Atacăm baza de date.
Descărcăm datele de securitate pentru laboratoarele din listă.
Apoi aruncăm în aer baza de date. Va părea un sabotaj.
Nici nu vor şti că am luat ceva.
Dă-i drumul.
Transfer iniţiat. Coerenţa sincronizării IUD-ului stabilită.
Suntem gata. Iniţiez transferul. Secvenţă de iniţiere în curs.
Transfer iniţiat. Se transferă IUD-ul.
Întoarcere confirmată.
- Idiot nenorocit! Vine ceva? - Ce s-a întâmplat?
M-a dat afară din staţia de transfer.
- A rămas în urmă, jigodia. - E blocat?
Trebuie să-l scoţi.
L-ai lăsat acolo intenţionat.
Calmează-te, ce dracu'. Am încercat să-l scot. N-a ascultat.
Minţi. Eşti un om mort!
Serios? Dacă-l voiam mort, îl omoram pe faţă.
L-ai vrut mort de când a venit aici!
Haide!
IUD sincronizat cu succes. Transfer complet. Nu sunt victime.
Ce e?
Ticălosule!
Te simţi bine?
Nu-mi amintesc tot ce m-a învăţat Quell.
Era ca o gură de oxigen pentru mine.
Du-te dracu'!
Eram gata să ies.
Nu-mi trebuia ajutorul tău.
Nu-mi va trebui niciodată.
Aşa că nu ţi-o lua în cap, jigodie arogantă.
Ne-am înţeles?
Mi-a făcut plăcere să vorbim.
Mi-a dat viaţa pe care n-am avut-o.
V-am minţit.
Nu putem câştiga un război convenţional cu acest duşman,
căci nu cu Protectoratul ne luptăm.
Ci cu nemurirea însăşi.
Crearea cipurilor a fost un miracol
şi începutul distrugerii speciei noastre.
Peste o sută de ani, peste o mie... Văd deja ce vom ajunge.
Şi nu vom avea nimic uman.
O clasă nouă de oameni, atât de bogaţi şi de puternici,
încât nu dau socoteală nimănui şi nu pot muri.
Moartea era ultima apărare împotriva celor mai negri îngeri ai firii.
Acum, monştrii dintre noi vor avea tot,
vor consuma tot, vor controla tot.
Ce e?
Ei vor deveni zei, iar noi, sclavi...
Vezi ce văd şi eu?
Nu prea. Urăsc chestia cu intuiţia.
Ce vezi?
Îndoială.
Dacă nu oprim blestemul vieţii eterne pe tărâmul nostru...
copiii noştri vor moşteni disperarea.
Ciclul vieţii ne face egali la final.
Revolta trebuie să pună capăt nemuririi.
Vorbeşti despre reinstituirea morţii.
Dar tu?
Sunt gata să mor ca să restabilesc echilibrul. Am decis.
Fiecare trebuie să decidă pentru el.
Am creat un program numit Acheron care se descarcă în IUD şi îl rescrie,
acordând fiecărei minţi exact 100 de ani.
Oricât de bogat şi de puternic ai fi, moartea nu va mai fi opţională.
Dar cum e posibil aşa ceva?
Ar trebui să descarci programul simultan
în toate cipurile din toate Lumile Colonizate.
Voi conduce o misiune în garnizoana de aici a Protectoratului,
voi fura codurile sursă de transfer către Corpul Central.
Odată ce avem codurile...
Le vei folosi să te transferi în Corpul Central.
Mobilizare totală.
Revolta ne va ajuta să intrăm şi să inoculăm Corpul cu Acheron.
Se va răspândi în toate IUD-urile din toate sistemele.
Nimeni nu s-a întors vreodată din Corpul Central.
Nu plănuiesc să mă întorc.
Ne ceri să murim.
Vă cer să vă îmbrăţişaţi umanitatea.
Nu suntem făcuţi să trăim pe vecie. Asta-i corupe şi pe cei mai buni.
Plecaţi, dacă vreţi. Nu vă voi opri, dar cei care vom rămâne...
vom salva omenirea împreună.
Mă sprijiniţi?
Am nevoie de cinci oameni să atac garnizoana.
- Tak? Ce faci? - Încerc să schimb ceva.
Quell! Du-te!
Plecaţi!
La dracu'!
- Aruncă arma! - Îl vreau viu.
Sunt un nostalgic.
În 28 de ani, nici măcar n-ai zugrăvit?
Locul ăsta chiar are nevoie de o renovare.
Oamenii mei au IUD-ul tău şi corpul cu care te-ai născut.
M-am transportat suborbital de la Newpest.
Hai să vorbim.
Apropo, mi s-a spus că era o femeie cu tine.
Era sora ta?
Era maică-ta. Mi-a spus să te salut.
Oricine ar fi fost te-a lăsat în urmă. La fel, şi prietenii tăi.
Întârziau la cină.
Ce vrei?
Să stau puţin de vorbă cu un prieten vechi.
Dar ai dreptate...
ce sens are virtualul dacă nu poţi redecora?
E timpul pentru un nou look.
Să vedem cum îţi stă cu nasul tăiat.
Nu te atinge de el.
Te-au drogat. Înţelegi?
Nu ştim cu ce.
Nu te putem extrage. Trebuie să te trezeşti singur.
Securitatea, avem o breşă la Interogare.
Securitatea voastră e zero.
Nu înţeleg. Nu-mi poţi face rău aici.
Kovacs, extrage-te din scenariu.
Tak, vino cu mine. Te rog!
Trezeşte-te!
- Plecăm. - Am pornit.
Crezi că poţi ţine pasul acum?
Nu pot să cred că vrei să pleci în misiune
după ce Jaeger aproape că te-a prins.
- Ar trebui să plecăm. - Au venit după mine.
S-au întors fiindcă ea le-a ordonat.
Ca Jaeger să nu te interogheze şi să-i afle planul.
Tot ceea ce face e calculat.
A fost o contramăsură.
Exagerezi.
Iar tu eşti naiv.
Amândoi am văzut destulă moarte.
- Nu-i putem abandona aşa. - Dacă Quell se înşală?
Dacă reuşesc să-i contracareze programul?
Am pierdut prea mult timp.
În ultimii câţiva ani ne-am regăsit, în sfârşit.
Nu vreau să mor.
Vreau să trăiesc.
Vreau să trăim un milion de zile de mâine.
Eu nu plec.
Oricâte zile de mâine sunt la mijloc.
Ce suntem noi, Rei?
O familie.
Suntem Mesageri şi avem ceva de făcut.
Eu... nu vreau ca mâine să fie ultima noastră zi.
Nu va fi, ai înţeles?
Nu vom permite să fie.
M-ai salvat.
De ce n-aş fi făcut-o?
Nimeni n-a mai făcut asta.
E planul nostru secret de atac?
Sunt lucruri pe care ar fi trebuit să le ştiu.
Inclusiv numele şi poveştile celor căzuţi în acest război.
Mâine atacăm Corpul Central. Altcineva va nota numele morţilor.
Jaeger mă vâna pe mine.
Acum ştie că sunteţi pe Lumea lui Harlan.
Îmi pare rău.
Te simţi vinovat? Din cauza Protectoratului?
- Din cauza mea ei... - Nu, e din cauza mea. Totul.
Toţi morţii din caiet sunt victime ale Protectoratului.
E din cauza mea, fiindcă eu am creat cipurile.
Ba nu. Au fost create de Nadia Makita.
Nadia a fugit.
Şi-a schimbat numele ca să n-o recunoască nimeni.
Tu eşti... Tu eşti Nadia...
Am vrut să fiu explorator.
Să văd alte lumi cu ochii mei...
dar o viaţă nu era de ajuns să văd stelele,
aşa că am găsit o cale să transfer conştiinţa umană între corpuri
şi să mă înalţ prin creaţia mea.
Toată lumea putea călători pe distanţe de neimaginat, mai iute ca lumina.
Şi nimeni nu mai avea să fie limitat de o singură viaţă.
Asta e... frumos.
Roma era un oraş de văcari refugiaţi,
dar a devenit cel mai puternic imperiu de pe Pământul antic.
Ştii cum?
Construind drumuri.
Asta a fost tehnologia ce le-a permis să-şi trimită armatele în toată lumea.
Credeam că eliberez spiritul uman, dar construiam drumuri pentru Roma.
Viaţa eternă pentru cei ce şi-o pot permite
înseamnă control etern asupra celor ce nu pot.
Ăsta e darul pe care l-am dat omenirii.
Şi ăsta e motivul pentru care vom muri cu toţii.
Aşa că nu te mai uita la mine ca la o eroină, căci nu sunt.
Nu mă pot abţine să nu te privesc.
N-o s-o fac.
Nu putem.
Uită de eroi şi de monştri.
Tu eşti femeia care m-a eliberat.
Corpurile noastre-ncolăcite ca rădăcinile ce rup Stânca,
strigăte mute către un Cer Orb,
auzite doar de corpul nostru comun şi secret.
Voi vorbi cu ea.
Ne transferăm în Corp în mai puţin de cinci ore.
- Ne vedem în tabără. - Bine.
N-a fost o greşeală.
Ştiu.
Rei!
Hai să vorbim despre asta.
Rei!
Ce e?
Rei!
Unde eşti?
Ţi-e mai bine?
Ţi-am salvat recipientul.
Îţi trebuie ceva tare dacă vrei să fii apt de luptă.
Goliat. E un stimulator al CTAC.
Face minuni, dacă nu faci apoplexie.
- Sunt bine, mulţumesc. - E decizia ta.
Ar trebui măcar să mănânci ceva.
Sunt aici pe cont propriu, mă ascund, aşa că am câte puţin din toate.
Nu mi-a venit să cred când am auzit zvonurile.
Un Mesager în Bay City? Părea imposibil.
Trebuia să verific.
Ce ai făcut în tot timpul ăsta?
M-am întors pe Lumea lui Harlan.
Ar trebui s-o vezi.
Nu ştiu ce mă aşteptam să găsesc.
Dar nu mai era nimic din ce-mi aminteam.
S-a dus totul.
Cu asta te obişnuieşti cel mai greu.
Nimic nu supravieţuieşte.
În afară de noi.
Quell? Quellcrist! Mă auzi?
Reileen, mă auzi?
Monştri.
Monştri... peste tot.
Vidaura.
Cine a făcut asta?
- Uită-te la mine, unde e duşmanul? - Monştri. Au venit din cer.
- Cine a făcut asta? - Peste tot.
- Cine a făcut asta? - Monştrii!
- Monştri! - Vidaura!
Ajunge!
Întoarce-te în real.
Dă-mi arma. Uită-te la mine. Dă-mi arma.
- Trebuie să ucid monştrii. - Nu.
Nu!
Noi am fost.
Noi am fost duşmanul.
- Tak, unde eşti? - Rei, tu eşti?
- Eşti teafără? - Da. Ce dracu' se petrece?
Du-te la navetă. Mă auzi? La navetă!
Quellcrist Falconer! Trăiască Revolta!
De Soto! Ascultă, uită-te la mine!
- Tak, tu eşti? - Da.
Eu mi-am făcut asta. Nu mai ştiu de ce.
O să te scoatem de aici. O să te scot...
- Tak? - Reileen?
Du-te, ne vedem acolo.
Quell zice să trecem la următorul nivel!
Ajută-mă s-o fac! E în creierul meu!
- Am încercat, Tak. - Ştiu.
Nu e un scenariu.
Am încercat.
Nu mă lasă.
Tak, ajută-mă.
- Ajută-mă, frate. - Bine, amice.
Mi-a făcut plăcere să vorbim.
Quell! Şoimul 1, mă auzi?
Quell către Şoimul 1!
- Tak, ce dracu' s-a întâmplat? - Stronghold a căzut!
Stronghold a căzut. Repet, Stronghold a căzut.
- Unde eşti? - Pe podul Echo, partea de nord.
- Ce s-a întâmplat? - Trupe CTAC în peşteri.
Atac viral, descărcat direct în cipuri.
- Câţi dintre ai noştri? - Toţi.
Au luat-o razna. S-au ucis unii pe alţii.
Virusul Rawling... Noi n-am fost în aria de acoperire.
- Noi trei. - El unde e?
- Tak, unde eşti? - Rei!
Eu nu vin. Mergeţi amândouă la navetă.
- Nici gând! - Le distrag atenţia.
Dacă nu vă ridicaţi acum, vă vor doborî în timpul decolării.
Nu-mi cere asta.
Vino aici imediat!
Intră în Corp şi instalează Acheron. Încă o poţi face. Poţi schimba totul.
Dar nu dacă mori pe stânca asta!
Du-te!
Fugi!
Supravieţuieşte.
E un ordin.
Înţelegi?
Da.
Hai!
N-ai prins-o, Jaeger.
N-o s-o prinzi niciodată.
Tak...
Nu văd nimic prin cenuşa asta.
Găseşte-l. La naiba, găseşte-l odată!
Kovacs!
Sunt pe urmele tale, mă auzi?
Nu contează cât de departe fugi!
Se pare că era un ghimpe în coastă. Nimeni nu l-a plăcut.
Am auzit că l-ai decapitat.
Capul e portabil, presupun, dar...
Erai în navetă cu Quell când a fost doborâtă.
Cum a murit?
S-a-ntâmplat prea repede.
Sincer, nu-mi amintesc.
Mă duc să-mi dau cu apă pe faţă.
Sigur.
Halucinaţii, transfer...
Opune-te disperării.
Legile nu-s pentru cei ca noi.
Takeshi, tu eşti?
Mama zice că e stupid să porţi pică.
Că trebuie să te eliberezi, altfel îţi ucizi sufletul.
Tu ce crezi?
Asta nu e ruta de evacuare.
De ce?
Ei mi-au dat viaţă.
Tak...
Într-un singur caz n-ai ţine minte ce s-a întâmplat.
Ţi s-a făcut o copie de siguranţă înainte de explozie.
Niciodată n-am reuşit să te mint.
- De ce să faci aşa ceva? - Asta m-a întrebat şi ea.
I-am zis că ei mi-au dat viaţă.
Dar adevărul e, frate, că am făcut totul pentru tine.
Subtitrare: Retail